פוסק השולחן ערוך, אין האשה מתקדשת אלא לרצונה, קדשה בעל כרחה אינה מקודשת. ומבאר הבית שמועל באות א, שמעיקר הדין הקידושין תופסין, אלא שכל המקדש, על דעת חכמים מקדש, ולפי שעשה שלא כהוגן, חכמים הפקיעו את קידושיו.
פוסק השולחן ערוך, המקדש שלא בעדים אינה מקודשת. המקדש בעד אחד: דעה א': אינה מקודשת. כן כתבו הרי"ף, הרמב"ם, הרא"ש, הרשב"א, מהרי"ק, וכן פסק השולחן ערוך. כדעת רב נחמן בקידושין דף סה עמוד א, שלא חוששים לקידושין.
פוסק השולחן ערוך, צריך שהמקדש והמקדשת יראו את העדים, ואם אחד מהם, לא ראה את העדים, אינם צריכים גט (הרשב"א) והטעם כי יכולים המקדש והמתקדשת לטעון שידענו שאין קידושין בלא עדים, וחשבנו שאין עדים, ולשחוק התכוונו.
פוסק השולחן ערוך, קידש בפני שני עדים, אפילו לא אמר, אתם עדים, מקודשת. וכתב הפתחי תשובה בשם הבית מאיר שאפילו לא נתכוונו להעיד אלא לראות, וכן משמע ברשב"א וכן עיקר להלכה.
פוסק השולחן ערוך, המקדש בפסולי עדות מדאורייתא אינם קידושין. המקדש בפסולי עדות דרבנן, צריך לחזור ולקדשה בפני עדים כשרים, או לגרשה מספק.